Габриела Цанева
Камбани бият на разсъмване…

chitanka.info

Камбани бият на разсъмване…

Душата ми е в клетка —

пресована —

боли.

Камбани биха на разсъмване.

Звънят от болка

и разбуждат

птиците.

Понесли песента им

на крилете си —

разнасят я.

Донасят я —

до мен.

Боли душата ми —

от песен и

от тръгване…

Камбани бият — на изпращане.

Изгубихме и този рай…

Къде ще ни отвеят

ветровете на

Вселената?

Камбани бият — тръгваме.

А птиците —

понесли песен на крилете си

остават в рая.

Слънцето изгря.

Изгаря бледата мъгла,

обвила върховете на

дърветата.

Огря земята

и тревите,

и сърните,

отглеждани

за пастърма.

Протягат доверчиво тънки шии

и ближат от ръката ми листа.

Притворих мигли —

за да скрия Слънцето

в очите си.

Секири паднаха връз

вратовете им.

Окъпан в кръв е Раят.

И някъде, изгубено в тревите,

към мене гледа сърнешко око.

Доверчиво.

И добро.

03.03.1996

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.